Vukovarski spomenar
„Nekada davno spomenari su bili svakodnevna pojava. Tadašnji ljudi bili su mnogo svjesniji vlastite prolaznosti nego što smo mi danas, pa su zato nastojali sačuvati uspomenu o sebi i o drugima. Nabavili bi kakvu podeblju teku (po mogućnosti da je uvezana u kožu ili svilu i da ima nešto zlatotiska), pa bi onda od prijatelja, znanaca i rođaka tražili da im se u spomenar upišu. I, svi su to vrlo zdušno i vrlo ozbiljno činili: sastavljali su stihove, ispisivali mudre izreke, risali palme i zalaske sunca, moleći u svom tekstu vlasnika spomenara da ih nikad ne zaboravi, kao što neće ni oni njega.
Pri tome onaj tko se u spomenar upisivao nije vodio toliko računa da ostavi traga o sebi, koliko o tome da izrazi svoje osjećaje prema vlasniku spomenara. Svi oni stihovi, sve mudre izreke i crteži, zapravo su govorili o njemu, i tako je vlasnik spomenara doznavao da je omiljen i cijenjen; a radi takve spoznaje isplatilo se potrošiti nešto novca i truda na onu bilježnicu sa zlatotiskom.
Te sam se institucije sjetio onda kad su mi u Matici hrvatskoj predložili da od triju mojih knjiga o Vukovaru načinimo izbor i tako sastavimo nešto novo i možda zanimljivo. Zamislio sam tada da je i Vukovar zapravo osoba, da je i on vlasnik nekakva velikog spomenara.
U taj spomenar upisali su se već do sada svi oni koji su ondje nešto gradili, pisali ili slikali, svi oni koji su pomogli razvoju grada, svi oni koji su grad u ratu branili i svi oni koji su u njemu naprosto živjeli, iskazujući tako svoju ljubav prema njemu.
Zaključio sam, dakle, da ni ono što sam ja o Vukovaru napisao ne može biti ništa drugo do skroman zapis u spomenaru. I, baš kao i kod svakoga spomenara, ni ovdje nije najvažnije da vlasnik zapamti mene, nego je važno da ja napišem što mislim o njemu i da tako pridonesem da spomenar bude deblji – ako već ne i ljepši – a da vlasnik shvati koliko mi je do njega stalo.
Zato ova knjiga zapravo i nije spomenar, nego je zapis u spomenaru, jedan od mnogobrojnih zapisa. Pravi spomenar mnogo je veći, u njega se i u ovom trenutku mnogi upisuju, pomažući Vukovaru da se digne iz pepela i da opet bude što je bio. U njega će se upisati i svi oni koje ova knjiga potakne da u Vukovar odu, pa čak i svi oni koju tu knjigu budu uopće čitali.
Pravi spomenar zapravo je Vukovar sâm: on je omašna, bogato uvezana knjiga s mnogo zanimljivih zapisa.“
1128936536
Pri tome onaj tko se u spomenar upisivao nije vodio toliko računa da ostavi traga o sebi, koliko o tome da izrazi svoje osjećaje prema vlasniku spomenara. Svi oni stihovi, sve mudre izreke i crteži, zapravo su govorili o njemu, i tako je vlasnik spomenara doznavao da je omiljen i cijenjen; a radi takve spoznaje isplatilo se potrošiti nešto novca i truda na onu bilježnicu sa zlatotiskom.
Te sam se institucije sjetio onda kad su mi u Matici hrvatskoj predložili da od triju mojih knjiga o Vukovaru načinimo izbor i tako sastavimo nešto novo i možda zanimljivo. Zamislio sam tada da je i Vukovar zapravo osoba, da je i on vlasnik nekakva velikog spomenara.
U taj spomenar upisali su se već do sada svi oni koji su ondje nešto gradili, pisali ili slikali, svi oni koji su pomogli razvoju grada, svi oni koji su grad u ratu branili i svi oni koji su u njemu naprosto živjeli, iskazujući tako svoju ljubav prema njemu.
Zaključio sam, dakle, da ni ono što sam ja o Vukovaru napisao ne može biti ništa drugo do skroman zapis u spomenaru. I, baš kao i kod svakoga spomenara, ni ovdje nije najvažnije da vlasnik zapamti mene, nego je važno da ja napišem što mislim o njemu i da tako pridonesem da spomenar bude deblji – ako već ne i ljepši – a da vlasnik shvati koliko mi je do njega stalo.
Zato ova knjiga zapravo i nije spomenar, nego je zapis u spomenaru, jedan od mnogobrojnih zapisa. Pravi spomenar mnogo je veći, u njega se i u ovom trenutku mnogi upisuju, pomažući Vukovaru da se digne iz pepela i da opet bude što je bio. U njega će se upisati i svi oni koje ova knjiga potakne da u Vukovar odu, pa čak i svi oni koju tu knjigu budu uopće čitali.
Pravi spomenar zapravo je Vukovar sâm: on je omašna, bogato uvezana knjiga s mnogo zanimljivih zapisa.“
Vukovarski spomenar
„Nekada davno spomenari su bili svakodnevna pojava. Tadašnji ljudi bili su mnogo svjesniji vlastite prolaznosti nego što smo mi danas, pa su zato nastojali sačuvati uspomenu o sebi i o drugima. Nabavili bi kakvu podeblju teku (po mogućnosti da je uvezana u kožu ili svilu i da ima nešto zlatotiska), pa bi onda od prijatelja, znanaca i rođaka tražili da im se u spomenar upišu. I, svi su to vrlo zdušno i vrlo ozbiljno činili: sastavljali su stihove, ispisivali mudre izreke, risali palme i zalaske sunca, moleći u svom tekstu vlasnika spomenara da ih nikad ne zaboravi, kao što neće ni oni njega.
Pri tome onaj tko se u spomenar upisivao nije vodio toliko računa da ostavi traga o sebi, koliko o tome da izrazi svoje osjećaje prema vlasniku spomenara. Svi oni stihovi, sve mudre izreke i crteži, zapravo su govorili o njemu, i tako je vlasnik spomenara doznavao da je omiljen i cijenjen; a radi takve spoznaje isplatilo se potrošiti nešto novca i truda na onu bilježnicu sa zlatotiskom.
Te sam se institucije sjetio onda kad su mi u Matici hrvatskoj predložili da od triju mojih knjiga o Vukovaru načinimo izbor i tako sastavimo nešto novo i možda zanimljivo. Zamislio sam tada da je i Vukovar zapravo osoba, da je i on vlasnik nekakva velikog spomenara.
U taj spomenar upisali su se već do sada svi oni koji su ondje nešto gradili, pisali ili slikali, svi oni koji su pomogli razvoju grada, svi oni koji su grad u ratu branili i svi oni koji su u njemu naprosto živjeli, iskazujući tako svoju ljubav prema njemu.
Zaključio sam, dakle, da ni ono što sam ja o Vukovaru napisao ne može biti ništa drugo do skroman zapis u spomenaru. I, baš kao i kod svakoga spomenara, ni ovdje nije najvažnije da vlasnik zapamti mene, nego je važno da ja napišem što mislim o njemu i da tako pridonesem da spomenar bude deblji – ako već ne i ljepši – a da vlasnik shvati koliko mi je do njega stalo.
Zato ova knjiga zapravo i nije spomenar, nego je zapis u spomenaru, jedan od mnogobrojnih zapisa. Pravi spomenar mnogo je veći, u njega se i u ovom trenutku mnogi upisuju, pomažući Vukovaru da se digne iz pepela i da opet bude što je bio. U njega će se upisati i svi oni koje ova knjiga potakne da u Vukovar odu, pa čak i svi oni koju tu knjigu budu uopće čitali.
Pravi spomenar zapravo je Vukovar sâm: on je omašna, bogato uvezana knjiga s mnogo zanimljivih zapisa.“
Pri tome onaj tko se u spomenar upisivao nije vodio toliko računa da ostavi traga o sebi, koliko o tome da izrazi svoje osjećaje prema vlasniku spomenara. Svi oni stihovi, sve mudre izreke i crteži, zapravo su govorili o njemu, i tako je vlasnik spomenara doznavao da je omiljen i cijenjen; a radi takve spoznaje isplatilo se potrošiti nešto novca i truda na onu bilježnicu sa zlatotiskom.
Te sam se institucije sjetio onda kad su mi u Matici hrvatskoj predložili da od triju mojih knjiga o Vukovaru načinimo izbor i tako sastavimo nešto novo i možda zanimljivo. Zamislio sam tada da je i Vukovar zapravo osoba, da je i on vlasnik nekakva velikog spomenara.
U taj spomenar upisali su se već do sada svi oni koji su ondje nešto gradili, pisali ili slikali, svi oni koji su pomogli razvoju grada, svi oni koji su grad u ratu branili i svi oni koji su u njemu naprosto živjeli, iskazujući tako svoju ljubav prema njemu.
Zaključio sam, dakle, da ni ono što sam ja o Vukovaru napisao ne može biti ništa drugo do skroman zapis u spomenaru. I, baš kao i kod svakoga spomenara, ni ovdje nije najvažnije da vlasnik zapamti mene, nego je važno da ja napišem što mislim o njemu i da tako pridonesem da spomenar bude deblji – ako već ne i ljepši – a da vlasnik shvati koliko mi je do njega stalo.
Zato ova knjiga zapravo i nije spomenar, nego je zapis u spomenaru, jedan od mnogobrojnih zapisa. Pravi spomenar mnogo je veći, u njega se i u ovom trenutku mnogi upisuju, pomažući Vukovaru da se digne iz pepela i da opet bude što je bio. U njega će se upisati i svi oni koje ova knjiga potakne da u Vukovar odu, pa čak i svi oni koju tu knjigu budu uopće čitali.
Pravi spomenar zapravo je Vukovar sâm: on je omašna, bogato uvezana knjiga s mnogo zanimljivih zapisa.“
6.99
In Stock
5
1
![Vukovarski spomenar](http://vs-images.bn-web.com/static/redesign/srcs/images/grey-box.png?v11.12.6)
Vukovarski spomenar
![Vukovarski spomenar](http://vs-images.bn-web.com/static/redesign/srcs/images/grey-box.png?v11.12.6)
Vukovarski spomenar
6.99
In Stock
Product Details
ISBN-13: | 9788828360353 |
---|---|
Publisher: | Agencija TEA BOOKS |
Publication date: | 07/13/2017 |
Sold by: | StreetLib SRL |
Format: | eBook |
File size: | 631 KB |
Language: | Croatian |
From the B&N Reads Blog